En minut.
Kan du vara snäll och sänka?
Tack!
Stäng av!
Förlåt.
Ni anar inte hur det är att höra hög musik hela dagen.
Jo, det gör vi. Det är därför vi kom hit.
Förlåt. Barnen är sjuka och hemma från skolan idag.
-Det är väl inget allvarligt? -Nej.
Det är nåt som går nu. De är sjuka i två timmar-
-sen blir man själv sjuk resten av livet.
-Kaffe? -Nej.
Steve och jag ser fram emot att skaffa barn.
Att föda barn måste vara bland det vackraste man kan göra...
-...i Guds universum. -Jag vet inte.
Jag var medvetslös i en vecka.
Jag saknar det.
Mamma!
Kelly har bundit fast mitt ansikte mot högtalaren!
Ursäkta.
Vilka misstag hon gör.
Vi kanske ska låna ut några av våra barnuppfostransböcker.
Jag vet inte, Marcy. Jag tror inte att Al och Peggy läser särskilt mycket.
Tänk om vi kunde tillbringa mer tid med Bud och Kelly.
Vi skulle ha en positiv, kreativ inverkan på dem.
Om jag hör ett enda pip till från nån av er binder jag ihop era halsar.
Det var ganska kreativt.
Jag är ledsen att ni måste höra det här.
Jag vill inte att ni får fel uppfattning. Barn är inte så hemska.
Jag minns en Mors dag.
De överraskade mig med det gulligaste...
Nej, så var det inte. Det var nåt jag såg på TV.
Åh, Peggy.
-Det låter som att du behöver komma bort. -Jag har funderat på det.
Men Al och barnen skulle söka upp mig och släpa hem mig igen.
Nej, jag menar semester.
Anlita en barnvakt och res bort över helgen.
Vi hade barnvakter förr, men rykten sprider sig.
-Dina släktingar, då? -Rykten sprids där med.
Om du verkligen vill åka iväg kan vi ta barnen.
-Eller hur, Steve? -Tja, jag... De där uppe?
Det vore kul. Det vore bra träning-
-tills vi skaffar barn.
Har ni inget emot det?
Självfallet inte.
Hej, raring.
-Steve och Marcy är här. -Ja, jag vet.
Jag har cirkulerat runt kvarteret i väntan på att de ska gå.
Sen fick jag slut på bensin.
De ska passa barnen en helg.
-Toppen. -Så vi kan resa bort ensamma.
Måste vi åka härifrån?
Det lät bra för en sekund.
Kom igen, Al. Vi åker aldrig nånstans.
Om jag hade velat bort, ens med dig, hade det inte varit den här helgen.
-Boxningsmatchen är på lördag. -Du tittar alltid på sport.
Inte den här helgen. Vi ska åka bort.
-Jag ska se matchen. -Nej.
-Jag ska se matchen! -Nej, det ska du inte.
Jaså, raring?
Den visas bara på kabel-TV.
Vi har inte kabel-TV. Då var det klart.
Marcy, nu hämtar vi telefonkatalogen och väljer ett fint, billigt kärleksnäste.
-Det här var din idé. -Nej.
Otroligt. Jag ska tillbringa hela helgen med min fru.
Steve, du är den största...
-Har ni kabel-TV? -Nej.
Den största idioten jag nånsin har träffat.
Du har försatt mig i det här. Hela helgen ensam med min fru.
Al, åk bara. Koppla av. Ha trevligt.
Steve, titta ut i köket. Ser du den där rödhåriga där?
Föreställ dig henne när hon löper.
-Jag beklagar, Al. -Ja.
Det och ett mynt ger dig en kaffe.
-Var? -Tyst.
Jag måste hitta ett ställe att se matchen så jag slipper det här.
Al, jag har svaret på alla dina problem.
Eller, inte alla problem, men det här problemet.
Man visar matchen på Spectravision och jag vet var det finns.
Ett litet ställe på andra sidan delstatsgränsen, i Wisconsin.
Come 'n Go Motel.
Hur känner du till ett sånt ställe?
Jag har kommit och gått några gånger.
-Med Marcy? -Innan Marcys tid.
Din rackare där.
Säg inget till Marcy.
Jag vill inte att hon ska känna till hur jag levde.
-Det här är mellan oss, okej? -Visst.
Peg, Steve rekommenderade ett ställe, Come 'n Go Motel.
Han säger att det är ett riktigt kärleksnäste.
Jag har inget minne av att vi har varit där.
Marcy.
Hur kan du ha glömt den natten?
Jag vet inte hur det gick till. Förlåt, Steve.
Det hoppas jag verkligen.
Men du är förlåten.
-Du kommer att älska det, Peggy. -Det låter toppen.
Jag bokar nu direkt.
-Vackert gjort, Steve. -Tack, Al.
-Tack för att du avslöjade mig. -Ingen fara.
Det här blir toppen för mig, förutom en sak.
Hon kommer att vilja ha sex.
Ska jag se matchen först och sen ge henne en omgång?
Nej, det blir inte bra, för då funderar jag på det-
-och är orolig och spänd. Då kan jag inte njuta av matchen. Nej.
Det bästa är att ta henne till sängs först.
Då kan jag njuta av resten av dagen. Låt se, nu...
Matchen börjar kl. 17.00. Det tar en halvtimme att köra.
Incheckning, 10 minuter. Fem minuter på toaletten.
Sen tillfredsställer jag Peg. Då hinner jag-
-duscha, äta och göra mig redo att njuta.
-Jag älskar dig, Al. -Detsamma.
BARN: DU ÄR STÖRRE ÄN DE ÄR
Jag ser verkligen fram emot det här.
Vi kommer att lära oss mycket om uppfostran.
Och de lär sig mycket om att vara sig själva.
Om vi får problem hittar vi svaren.
Det blir åtminstone trevlig omväxling för barnen.
In med er. Ni har inget att säga till om. Ni ska bo här.
Men pappa, de är vidriga.
Det är inte mitt fel att de bor här.
Tyst, Al. De kommer väl till pass ibland.
-Det här är så snällt av er. -Ingen orsak.
Hunden också. Det blir bara bättre och bättre.
Här är en lista på vad som tillåts och inte.
-Särskilt vad som inte tillåts. Inga fester. -Mamma.
Särskilt Kelly. Vi har lovat polisen det.
Kom nu, Peg. Vi skulle ha åkt för två minuter sen.
-Så ivrig du är. -Du anar inte.
Barn, jag tror att era föräldrar kommer att sakna er.
Al, vänta på mig!
Bud, Kelly, se oss inte som era barnvakter.
Se oss som era bästa vänner.
Steve, ska du berätta för dem vad vi har?
-Helst inte, Marcy. -Då gör jag det.
Vi har konstprojekt-
-och ett spel rekommenderat av "Psychology Today".
-Ett rollspel. -Jag ska ringa ett samtal.
Jag ska på toaletten.
Har vi inte kul nu, Marce?
Hoppas att du inte blir sån här med våra barn.
Jag hoppas att våra barn ska gilla oss.
-Barnen gillar oss. -Nej, jag är hemma hos några idioter.
Ge alla det här numret. De kan ringa sent om de vill.
Det är som döden här.
Jag tror att det här kommer att gå bra.
Kelly, titta.
Till och med mrs Rhoades har större byst än du.
-Jösses, vilket fint rum. -Ner på sängen, Peg.
Klockan är nästan 17.00. Vilken trafik det var.
Varför ska alla stanna och se på när nån byter däck?
Om jag ska stå och vänta, vill jag åtminstone se söndertrasade kroppar.
-Ner i sängen. -Ta det lugnt. Vi har hela natten på oss.
Men jag älskar dig, Peg och vi ödslar tid. Kom igen.
Jag ska kolla en sak.
Spectravision. Okej, jag är redo. Nu kör vi.
Vänta. Vi lovade att ringa barnen när vi kom fram.
Jag vet inte. Lusten sinar.
Det känner jag igen.
Jag är redo.
Det är trevligt att det bara är vi två.
Vi behöver inte stressa och oroa oss för att barnen ska komma in.
Mina damer och herrar, ställ er upp för nationalsången.
"Jag är franska impressionismens fader. Vem är jag?"
Marcy, ge barnen en chans.
-Marcy? -Édouard Manet.
Rätt.
Marcy och jag har 200 poäng var och ni har inga.
Det här suger, Marcy.
Så bra, Steve.
Har det slagit dig att du sätter tonen för dagen?
-Om du är negativ är de negativa. -Om jag går, går de också då?
Du tappar faderskapspoäng.
Dessutom stör de ingen.
Kom igen, Buck! Nu leker vi rävjakt.
Min päls!
Din förlovningspresent? Bud, kom hit!
Steve, låt mig sköta det här.
Du är upprörd för att du köpte den.
Bud, du vet väl att det du gjorde var fel?
Ja, ma'am.
-Bra. Det räcker så. -Det räcker så? Nej.
Vänta tills jag tar av bältet, då räcker det.
-Steve! Vi beklagar. -Gör vi? Det kan du ge dig på.
Vi beklagar att vi blev grannar med djävulens avkomma.
-Får jag leka nu? -Visst.
Kom, Buck! Vi dyker efter pärlor!
Dyker efter pärlor?
-Hej då, mr Rhoades. -Vart ska du?
-Ut. Där det finns liv. -Nej, det ska du inte.
Din mamma sa att om du var för sjuk för skolan fick du inte gå ut.
-Får jag ha fest här, då? -Inga fester.
Jag tror att jag har räddat det flesta värdesakerna.
Resten torkar nog.
Mrs Rhoades?
Mr Rhoades sa att jag fick ha fest om det var okej för er.
Snyggt, Steve. Gör mig till den elaka.
Peggy sa ju "inga fester".
Du gör mig orolig, Steven.
Om jag inte får ha fest, får jag ta hit ett par kompisar?
-Jag ser inget problem med det. Gör du? -Ja.
Visst, ring dem.
Jag har redan gjort det.
Jag gillar en av killarna. Han är jättesnäll.
Men inga hastiga rörelser, okej?
Jag kan slå larm långsamt.
-Hej. -Hej.
Det här är Sean, Debbie och Dweep. Dweep blev precis frigiven.
Människoliv betyder inget för mig.
Marcy.
Trevligt att träffas.
Låt mig lägga ut lite papper, så kan vi alla sätta oss.
Vi lekte "Med stängda ögon" när vi parkerade.
Ni kan nog behöva en ny brevlåda.
Marcy, vi har inte mycket mjölk kvar.
Jag åker till Wisconsin och köper det.
Stopp!
Kom igen, Ramirez! Ge honom en krok!
Lågt! Högt! Tvärsöver!
Du tar honom!
Upp med dig!
Kom igen, upp med dig! Så där, han är uppe!
Ramirez borde inte ha rest sig.
Åtta. Nio. Tio.
Det är slut! Vilken kamp!
Hej, Al.
Jag har hittat mycket fint idag.
Jag vet att vi har Kmart hemma-
-men det är nåt speciellt med att handla på en nån annanstans.
-Det här är toppen. -Ja.
Nationalsången borde vara vår låt från och med nu.
När de sjöng "the rockets' red glare"-
-var du som ett djur, Al.
Jag älskar det här landet, Peg.
Det är så trevligt att vara här ensamma, bara vi två.
Jag vet...men vet du en sak?
Jag trodde inte att jag skulle säga det redan, men jag saknar barnen.
-Vilka barn? -Våra.
Pojken och flickan, du vet?
Vi har haft trevligt, men vi måste inte sova kvar.
Ska jag ringa Steve och Marcy och säga att vi kommer hem?
Om du inte vill...göra om det?
Förlåt.
Det är en fin ring, Dweep-
-men jag tror att det är därför man låser begravningsplatser om natten.
Ska vi byta ämne? Debbie...
Sean, vilket college tänker du gå på?
Jag hade tänkt skaffa ett statligt jobb.
-Så jag kan sälja hemligheter. -Jag älskar dig, Sean.
-Ja, ja. -Så, vad är planen?
Ska vi sitta här och vänta på att de här två somnar?
Jag tar det!
Hallå? Peggy, hej!
Ja, vi är kvar. Hur går det för er?
-Gör ni? Vad bra! -Vad?
-De kommer hem. -Tack och lov, tack och lov.
Är ni hemma om en timme? Vänta lite...
Jag är tillbaka.
Nej, det har varit ett nöje. De har varit små änglar.
Inga problem alls. Stressa inte.
-Ja! -"Stressa inte?"
Se på dem. Det blir mörkt om en timme.
Det spelar ingen roll. De kommer hem.
De tar med sig de små hedningarna härifrån.
Hur kunde du säga "inga problem" till Peggy?
Hur blir det nästa gång de vill resa bort?
De förväntar sig att vi tar barnen igen, för vi gjorde det så bra.
Nästa gång kanske det blir en vecka.
Sen en månad.
Och en dag kommer de inte tillbaka alls.
-Vi får säga nej. -Då blir vi de elaka typerna.
De dåliga grannarna. Nej.
De måste se att vi inte är lämpade att passa de små demonerna.
Vi är uttråkade. Varför kan vi inte ha fest?
För att din mamma sa nej till fester.
Ja, det gjorde hon.
Om vi vore duktiga barnvakter, såna man använder igen-
-hade vi sagt nej.
Visst får ni ha fest. Kan ni ordna det...
-...på en knapp timme? -Visst.
-Kör på. -Marcy, säg att det här är planen:
Du tänker samla dem och spränga dem.
Nej, det här är bättre ändå.
Al och Peggy kommer precis när festen börjar.
De kommer att se en vild fest med Dweep och då inser de att vi är olämpliga.
Då ber de aldrig mer att vi tar hand om deras dyrbara avkomma igen.
Goda nyheter. Raven and Bloody 10 kommer.
De är tuffa.
Toppen.
-Har du med dig allt? -Jag tror det.
-Har du tagit handdukarna? -Självklart.
-Hotellblock och pennor? -Ja, och tvålen.
-Bra. Askkopparna? -Ja, jag tror vi har allt.
Innan du stänger, ta Gula sidorna.
-De är för Wisconsin. -Det funkar att elda med.
-Vi har haft det så bra. -Ja.
Det är första gången vi är på motell sen vår smekmånad.
Ja, vi har kvar handdukarna ännu.
16 år och du har inte förändrats alls.
Du ser ut precis som när vi gifte oss.
Ja, jag vet.
Tänker du inte säga detsamma om mig?
Raring, jag bowlar. Du gör ingenting.
Peg, du ser bra ut.
-För snygg för en gamling som jag. -Gamling? Kom igen, Al.
Du är i toppform.
Du kunde ha tagit båda grabbarna som slogs idag.
-Vet du vad? Du har nog rätt. -Ja.
Jag har en bra vänsterjabb. För att vara skoförsäljare.
Jag hade väntat på att Gonzales tappade garden.
Han gör alltid så när han avslutar med en krok.
Jag hade klivit in, satt en krok i huvudet, sen uppercut, uppercut, uppercut.
Om det inte hade funkat hade jag fällt honom.
Vi kanske ska ringa Steve och Marcy och säga att vi inte kommer hem?
Varför det? De sa att det inte var nån fara.
Åh, Al.
MOTELL
Nu ska de få se.
De kör in på uppfarten vilken minut som helst.
Älskling, de river verkligen vårt hem.
Jag vet, men Peggy och Al är snart hemma.
-Jag ser fram emot att se deras miner. -Ja.
När som helst.
Undertextning: Marie Roos